Kaj se vse spremljajo?
Ostravljena Štajerska.
Agora divani.
Vsak dan od 13. do 15.
Medka, menzinčepljak o spolnih stereotipih sve že govorili.
Vsak dan od 13. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do
do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15. do 15
Ampak narava ni naredila enega spola manj vrednega v primerjavi s drugim, recimo.
Niti enega manj pametnega od druga, niti enega manj praktičnega od druga, ali pa bolj čustvenega od druga.
A ne, to smo pravzabro naredili ljudje.
Sem izdaj pa zanimiva še eno pozorilo v eni analizi negotovoste,
ki oprinaša neoliberalizm, je autor izpostavil eno miso, ki se mi zdi, da je reče zelo relevantne.
In rekel, v času negotovosti se še bolj oprimemo biologije, zaradi tega, kar se zdi, da je biološko pojasnevanje
omogoči neko trdnost, neko gotovost, neko jasnost.
In sploh se to v saj prvo deset lete, pa mogoče še neke časa, dejansko pokazal tu raziskovanju po odkritju genoma.
Odkritje genoma je pravzaprav nekak vbudil neko tleče upanje, ne vem, kak ne rečem,
da smo pa zdaj odkrili neki, kar nam bo omogočil pojasnevanje vsega, kar zadeva ljudi in človeške družbe.
In tudi dejstvo je, da znanosti, ki se ukvarjajo s tem področjem, tudi kognitivne znanosti,
da so finančno privilegerane, so to znanosti, ki se jim namenja velik denarja in velik možnosti raziskovanja.
Predvsem se pa res, kar se mi zdaj ima, bi ne nekno moral vse družboslovke in družboslovci, pa vsi, ki se ukvarjamo,
da je to takalj drugač recimo statistiko, vrši pojasnevat, zelo deciderano, da statistika pravzaprav kaže,
nam neki govori o nekih strukturnih značilnostih, a ne strukturnih razlikah, ki pa jih namoramo aplicerati na vseko posameznico,
in da ne odkriva vzročnih zvez.
Zdi se mi, da smo kot družba močno nagnenik iskanja vzročnosti, da razmišljamo o in iščamo vzroke in posledice,
morda tudi za to, da bi lahko napovedali iz ide, kar nam da občutek varnosti.
Čez statistiko toraj ne odkrivamo vzročnih zvez, kaj pa je tisto, kar odkrivamo?
Mi odkrivamo vse v družboslovu, odkrivamo korelacije.
Korelacija pove, da ste neke dve značilnosti, dve lasnosti lahko povezani,
ali pa neka značilnosti, neka lasnost povezani, ne vemo pa, ko sta povezani.
Namoramo to kar pripisati biologiji.
Problem je, da korelacija nekak v, pa ne samo v sagdanih govorih,
nekak okamenijo, bom rekla, v biološko razliko.
Biologija se zdaj neki, kar je dostopno nekajmo objektivnemu,
umerjenemu, opazovanjem in tako naprej.
In če prodremo uskrivnosti biologije,
bomo prodrli tudi uskrivnosti človeške psihologije
in v oskrivnosti družbene organizacije.
Pa ni tako.
In obozarjate na to, kaj pravzaprav psihologija kot znanost počne,
kako je kot znanost zastavljena, s katerim namenom je nastala in čemu služi.
Kritična naravnanost u znanosti nagovarja tudi k temu,
da se, ne glede na to, na katerem znanstvenem področju znanstvenik deluje,
mora zavedati aksiomov, iz katerih izhaja o preziskovanju in ki obarvajo njegovu delu.
Nekih predvzaprav postav, krednosti moramo uprašati,
morali bi se uprašati kot neke vednosti, ki so se spremenili v pripričanje
a u resnica, čemu služijo določene metode, recimo določena urodja, raziskovalna.
In ja, psihologija je še posebej občutljiva, vsej sociologija tudi,
ampak psihologijo bolj poznam, za to prašanje delovanja oblastnih razmerji,
ker se je prozaprav ustostavila kot samostoljna znanost
in si zagotovila neko relativno ugledno mesto med znanostmi in neko moč.
A ne, s tem, ko je začela, vziroma, saj tvrdila, da ne vidne značilnosti človeka
pretvarja v številke, ki jih je mogoče med svojimi primjerjati,
ljudi na osnovi tega kategorizirati in na ta način tudi ozdržavati nek določen red.
Ena takih praks, dokatera sem še posebej skeplična recennosti mirene inteligentnosti.
Zgodovina mirene inteligentnosti je pač tudi zgodovina rasizna, nizogenije.
Na šem ste pisali o nenakosti med spoloma na področju izobraževanja,
o pottalnih sporočilih, ki jih predajamo v učilnicah, opridnih puncah in pametnih fantih.
Na katerih primerih iz šolstva lahko opazimo stereotipizirano obravnavo na podlagi spola?
Če pogledamo statične podatke, bi na prvu žogo res lahko pritvrdil,
tisti, ki pravijo, že ženskam se v populaciji poprečo hitreje, zvišuje stopno izobrazbe kot moškem.
To je stvar dolgega procesa, ki se začel, mislim, da tamo v šesetih letih,
ko se se ženskam odprila, dejansko odprila vrata na vse smeri izobraževanja,
je ta proces res hitr tekol, ko primerjavi s tistim prej, ko je ta stakleni strob res nizka spuščena.
Moram vrzna, da že dok nisem tako intenzivno razeskovala tega področja,
vziroma je že kar neke čase odkar, sem tako, da vam ne moram točno reči, kaj se dogaja,
ampak gledaj na to, kar smo delale dozdej,
nečudino, da se še vedno pojavljajo prditve, da je šola, vziroma izobraživalni sistem,
prilagojen detlicam in zanemarja dečke.
Argumenti so ti, izobraženo žensk rast hitreje kot izobraženost moških,
za odgovore na to vprašanje so tudi že poskrbele druge.
In potrce, ki pravijo, ja, mislim, treba je biti, da izobraženost raste v sem,
pri ženskih pačja, je ta razlika tako velika, ker so pred šestim letom
imeli tako nizko stopnje izobrazmo, vzda desetlete do proces se nekak poskušaj razložiti
in ne vem, da je šola krivična do dečkov, ker čež, da nagrajuje pridnost
in ne vem, odkod, drugod kot iz predsodka, vziroma, nekateri unega stereotipa,
ta predpostavka, da so ženske tiste, ki so bolj pridne, že po naravi,
ampak to lahko sklepa samo, če predpostavljaš, da so ženske tiste, ki so po naravi pridne,
drugačno mož do tega sklepa prid. To je ena taka ugotovitev, ki se mi zdi,
pomembna druga je potem, to so pa kolegice raziskovali na akademski ravni,
to, kar bom rekla, je predpostavka, ki bi šele morala dokazati,
ampak tork sem poznam ta prostor, da si upam postaviti hipotezo,
da so se habilitacijski pogoji izjemno zaostril,
takrat, ko so ženske bolj nožično začele zasedati ta akademski prostor.
Hočem reč, da se takrat začne otežavat pogoje, ne samo tukaj.
Poznamo tukaj vse vrši drugih poklicov, ker se je skazal, da dokrat so bili slaboklačani poklici,
so jih pretežno zasedale ženske, ko so ta plačna nesorazmerja spremenila,
recimo, ne, in so določeni poklici v stajic različnih razlogov,
pa jih cenili, smo v njih našli tudi več moških.
To je ena taka stvar, pa politika se mi zdi tudi zanimiva,
to so pa mislim, da Skandinavke je upozorljeno, da se ženskam omogoči vstop v politiko takrat,
ko pravzaprav politika nima več sehnitih urokih, ampak jih prevzajemajo korporacije, moč se premesti.
Glede izobraževanja je zdaj, mislim, se kar zadeva Slovenijo, bi težko rekla,
da gre za prostor, ki bi bil diskriminatoran do enih ali drugih,
seveda pa obstavijo prakse, ki vandrle zaprav reproducirajo neke negativne stereotype.
Ne vem, če ste zasledili, da so pred leti na pedagoški fakulteti
propagerali upis z plakatom, na katerem je pisal neki tac,
so vabil fante, ki tudi pa res zelo prevledujajo dekleta študentke na pedagoški fakulteti
in je fakulteta skušala podubiti za upis študentej in vebili so jih pa z nekim takim geslom,
tako približan, če žne, prite k nam, toki je velik lušnjeg deklet.
Mislim. Hočem reči, ki je zdrstne, to kažem na to,
vse ti prostori še vedno tako zaznamovanji z tem nesurazmerjem močino.
Meselj, da je tudi moja praksa, to je moja praksa,
marske šna kolegica, bom bi mogoče rekla isto,
je zanimivo, eno obdobje je bilo vsebenega zanimanja za te teme,
feminism, spolnene na kosti in tako naprej,
zadnje leto se pa nevredno reči dogajajo, tako da je se spet zanimanja povečalo,
kar je varjetno mogoče pripisati tudi dejstvo,
da se grepi tudi sovražnost z opar politike,
ki im rečimo feministične politike.
Ki je opaža te med kamenci in čeplak porast nestrpnosti do boja za enako pravnost med spoloma?
Ki se kaže?
To se podkaže na več područih, ta neka sovražnost,
do, zaradi neko vaj v uspešnih žensk,
pa to ni, a veš, to je en tak zu širok pojem kriterij uspešnosti si pa itak,
ki to zvezu uporablja nekak sam definira,
ampak mislim, da je problem v tem, živimo v času in vznotre ideologije,
ki vseč se razglaša, da vsek lahko doseže kar hoče, samo če pravilno izbira in če se za dost potrudi.
In vemo, da je tudi čas, oziroma, da živimo v času in prostoru,
ki pušča toliko in toliko ljudi na deno.
Mislim, družbene razlike so ogromne.
In zdaj je nekak, če pogledate mlade moške, ki recimo sami sebe doživljajo kot neuspešne,
vznotra ideologije, ki pravi, da bi lahko uspeli, če bi hotel,
in najlažja tarča so pa ženske, ki vse v večji miri zasedajo neke pozicije,
ki so se prezdele razrednjane za moške.
To je en tako brat, ki, ne vem, lako z nabitnem varem,
če recimo neke razredne razlike začnemo pojasnevat spolnimi razlikami.
In rečimo, nam se slabo godi zaradi tega, kar so ženske zasedele mesta, ki so pripadale moški.
To smo nekak zaznale, tudi ko smo delali k negova pravici do abortusa,
ko se je mera na ule in kolega Slavka Kurdiasta analizirala rezultate slovenska ga javnega mnenja
in obremenjali, obgotovili v tej časovni perspektivi, da se v Sloveniji
dost povišalo izrazito, pri Marjavi s drugimi, povišalo delajš mladih moških,
ki nasprotujajo abortusu v kakšni koli situaciji.
To nekaj povejo.
In je za, je za, ki jo na spetnih forumih najdemo, je za na ženske,
če še posemate vse, kaj še hočete, to ni redko.
In je nek izraz, občutka krivice, ki se im je zgodila, ko prozaprav so dobil tekmice za položaja.
Saj to je eden od razlogov, zakaj recimo tudi znotre in nekak na temo rečem,
ženskih giban določenih, odpor do feminizma.
Pa če pa kaj, vse imamo vse.
Hkrati se pa šredno utarjuje ta pozicija žensk sicerijar, samostojnih,
pa vendar le kot biti, ki so okrasek nekomo.
In ki ne bi bila okrasek moškemo, recimo ne.
Vedno znova izpostavljam dilemo, ki ste jo v odgovarih ne kazali tudi vi, Metkam in Cinčepla,
s tem, ko izpostavljamo družbene kateg
in vseč eno od varjabel, potem bomo zgubili toto pogled o strukturne razlike.
Dokler obstajajo strukturne razlike, v bistvu na nek način verjeta ne smemo opustiti teh kategorij.
Ja, je pa seveda tako, da prav te res, da ih utarjujemo.
Mislim, da je rešiteln atankov tem, da rečemo ja, to so strukturne razlike.
Pogledamo, kaj se dogaja v družbi za to, da se nekakšne razmerje pojavljajo na ravni velikih števil.
Krati se vseč zavedamo, da to, o čem mora govorimo, ne zadeva konkretne ženske in konkretne moškega.